PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Dne 19. prosince.
Můj drahý Jol-mu.
Tys mě kopnul, Jol-mu?
Dnes zase kopeš.
Možná z tebe bude fotbalista.
Sportovci to mají těžké.
Ne. Můžeš být, čím chceš.
Celých devět měsíců jsi tak krásně rostl.
Až přijdeš na svět,
snesu ti modré z nebe.
Budeš si moct snít, o čem budeš chtít,
a stát se čímkoli, čím budeš chtít.
Brzo se uvidíme, miláčku.
Den, kdy tě uvidím, už brzo nadejde,
a proto se těším na zítřek víc než na dnešek.
15. DÍL MŮJ ŽIVOT ZÍTRA
Co jste to řekla?
Můžu...
žít?
Chci žít. Chci žít, paní Mi-dongová.
Co tak špatného jsem udělala?
Je to všechno
moje vina?
Chtěla jsem žít,
a chci pořád.
So-u, máma, táta...
Chci s nimi být dlouhou dobu.
Cos to řekla?
Ju-ri...
umře?
Proč by Ju-ri umírala?
Proč by znovu umírala?
Hjon-džong.
Kang-hwa, zadrž.
Hjon-džong, o čem to mluvíš?
Ju-ri...
Ju-ri neobživla jen tak?
Řekni mi to.
Řekni mi všechno, co víš.
Dobře.
Ju-ri...
má po 49 dnech zase umřít.
A už moc dnů
jí nezbývá.
Proč?
Proč by znovu umírala?
Proč by umírala?
Poslali ji sem,
aby do 49 dnů našla své místo.
Pak by mohla žít.
„Své místo“?
Své místo jako Kang-hwaova žena.
Své místo
jako So-unina máma.
Pokud se jí to podaří, může žít.
Ale ona prý nechce.
Protože to tobě a Min-džong nemůže udělat.
Říká, že už byla mrtvá,
takže
prostě jen znovu odejde.
Proč jsi mi to neřekla dřív?
Proč mi to říkáš až teď?
Možná...
Dovolená za odměnu. Možná to je něco takového.
Na 49 dní.
Ne, vlastně jen 49 dnů. Čtyřicet devět dnů to nechte plavat.
Nepřišla jsem ti zničit život.
Promiň.
Neměla jsem chodit. Omlouvám se.
Ju-ri.
Chce žít?
Řekl jsem vám, že bude.
I duch, který všechno vzdal,
zatouží žít, když dostane příležitost.
Takže můžu zajít za její dcerou, ne?
Proč...
mi to děláš?
- Čcho Kang-hwa. - Chtěla jsi
tady zůstat 49 dnů...
a potom znovu umřít?
Jak jsi to zjistil?
Takže je to pravda.
Když...
jsi mi chyběla tolik, že jsem si chtěl
bolavé srdce vyrvat z hrudi, nebyla jsi tady.
A když...
jsem chtěl za jeden dotyk obrátit svět naruby,
neodpovídala jsi mi.
Pak ses zjevila jako blesk z čistého nebe
a teď chceš zas umřít?
Co budu dělat, když takhle odejdeš?
Jak můžu žít?
Když si sama všechno rozhodneš a odejdeš, co bude se mnou?
Když tě ztratím i podruhé,
jak budu moct žít?
Měla jsi mi to říct!
„Nemám čas. Proč ses znovu oženil?
Chci svoje místo zpět.“ To jsi mi měla říct!
To jsem tě měl znovu ztratit,
aniž bych cokoli věděl?
To jsi chtěla?
Mělas mi to říct, Ju-ri!
Jak bych to mohla říct?
Moje místo už není moje.
Měl jsi spokojeně žít!
Tohle by se nestalo, kdybys byl šťastný!
Nemohla jsem se dívat na tvůj žal,
tak jsem chtěla jít nahoru, až se znovu oženíš.
Chtěla jsem nechat všechno za sebou,
jít nahoru a znovu se narodit!
Ale tys byl jediný, kdo mě nepustil.
Pořád jsi mě držel a nutil mě, abych tě mučila!
Ty jediný jsi mě držel tady,
proto jsem nemohla odejít!
Tys mi bránil v odchodu.
Máš pravdu.
Držel jsem tě.
Držel jsem tě schválně.
Vydržel jsem jeden den.
A přežil jsem ho.
Potom jsem vydržel a přežil
další den.
Nenáviděl jsem se za to.
Cítil jsem vinu,
ale žil jsem dál.
A cítil vinu.
Když se vrátíš na své místo,
můžeš žít?
Můžeš opravdu žít?
Co uděláš?
Co tvoje žena?
Opustíš ji?
Řekni mi, jestli můžeš žít.
Můžeš...
doopravdy žít?
Tak žij.
Proč bys umírala?
Dobrý večer, paní Čonová.
ČCHA MU-PUNG, ČON UN-SUK, ČCHA JU-RI, ČCHA JON-DŽI
To nic. Nepláču.
Je mi fajn.
SO BONG-JON
Je to vážně záhada, po kom jsem podědil svůj vzhled.
ČANG TÄ-ČCHUN
Ona má dvojnici?
Vypadá jako ta žena.
Ale už nějaký čas jsem ji neviděl.
Jeho rodiče byli posláni nahoru.
Ale on o tom nemá ani tušení. Bože.
Hej, utečte!
Ach, můj bože!
Hej, vy.
Přede mnou...
se neschováte.
ČANG TÄ-ČCHUN
SO BONG-JON
Odejděte dobrovolně, jestli nechcete skončit jako tito neužiteční duchové.
Mám vás.
Byla jste první na řadě,
ale měl jsem na práci pár budižkničemů.
Získala jste čas.
Hej!
- Kdo jste? - Co...
Pusťte mě.
- Pusťte mě. - „Budižkničemů“?
Takhle o mé rodině mluvit nebudete!
Copak to je? Proč s sebou nosíte hůlku?
Chcete pocítit její pádnost?
Počkejte. Pusťte mě.
Počkejte, pane.
Co?
Měl byste mít k tomuto místu úctu!
Já...
Počkejte...
Prosím.
Promiňte.
Co?
Já?
Omlouvám se za to minule.
Šamanka řekla něco neuvěřitelného, takže...
To nic. Mluvila jsem rychleji, než přemýšlela.
Ale...
jak dlouho už znáte Ju-ri?
Prý jste kamarádky.
Ju-ri?
No, takových pět, šest let?
- Pět nebo šest let? - Ano.
Znala jste ji před tou nehodou.
Musíte tedy vědět, co se stalo.
No, ano.
Ale opravdu nevím, jak se to stalo.
Vážně?
Mrzí mě, jak jsem na vás posledně křičela.
- To je v pořádku. - Tak na shledanou.
Na shledanou.
Už jsem řekl Min-džong,
- že jsi Čcha Ju-ri. - Cože?
Proč?
Proč jsi jí to řekl?
Tys jí říct nemohla, že jsi So-unina máma.
A Min-džong nic netušila.
Rvalo mi to srdce.
Ach, ne.
Co budu dělat?
Promiň.
To já jsem to Kang-hwaovi řekla.
Uhodla jsem to.
Jsi jediná, kdo to věděl.
Co na to Kang-hwa řekl?
Řekl mi, abych žila.
Ty si myslíš totéž, že?
O Min-džong.
Co s ní mám dělat?
Ne.
Na prvním místě je tvoje záchrana.
Pokud znovu odejdeš,
Kang-hwa nebude moct normálně žít.
Ne?
Nejenže se bude cítit provinile,
nebude schopný to vydržet.
Správně.
Určitě nebude.
Ju-ri.
Když jsi mi po tom všem řekla,
že si svoje místo zpátky nevezmeš,
víš, jak jsem se cítila?
„Protože jsi byla...
s námi pět let a nemohla se ozvat,
naučila ses vzdát se.“
To mi zlomilo srdce.
Nevzdávej to
kvůli Kang-hwaovi a Min-džong.
Chop se té šance.
Je to tvůj život.
Hjon-džong.
Nevzdala jsem se.
Přijala jsem to,
že můj život skončil.
Pět let jsem se učila
to přijmout.
Ju-ri.
Najdeš si své místo,
že?
Min-džong.
Ještě jsem si to
v hlavě nesrovnala.
Vydrž.
KANG BIN
KANG BIN (KANG SANG-BONG)
KANG BIN NALEZEN MRTVÝ
Když to nebyla sebevražda, proč umřel?
Cože?
Prý ho zabil jeho nejlepší přítel
a narafičil to jako sebevraždu kvůli ovlivnění zápasu.
Ten hajzl!
Musíme ho chytit!
A pak z pocitu viny
spáchal sebevraždu.
Jeho přítel prý spáchal sebevraždu kvůli pocitu viny.
Ale prý našli dopis na rozloučenou.
No...
Řekli mi, abych se
písemně omluvil za ovlivnění zápasu.
Odchodem jsem myslel
odpočinek, ale ne věčný.
Potřeboval jsem si odpočinout.
Tehdy mě zabili.
Byla to písemná omluva za skandál.
A zabili ho, když to psal.
Nic jiného nechci.
Tohle řekněte mámě.
Můžete jí říct,
že jsem neumřel kvůli ní?
- Vaše máma? - Jeho máma?
Co je s ní?
Moje máma myslí,
že jsem umřel kvůli ní.
PŘI ROZHOVORU O JEHO RODINĚ SKLOPÍ HLAVU A ZMLKNE
PACIENT CHCE ZŘEJMĚ VYŘEŠIT PROBLÉMY S RODIČI
Tvoje oči, nos a rty.
Vypadáš úplně jako ona.
Mělo mi to dojít.
Jsem tak pitomá.
Promiň.
Omlouvám se.
Za co se omlouváš?
Že ses vrátila?
Že jsi mě podvedla?
Za všechno.
Omlouvám se za všechno.
Když se mi neustále omlouváš,
co se ode mě čeká?
Chci se tě zeptat,
proč jsi mě podvedla a lhala mi,
ale ty se pořád omlouváš.
Co mám tedy dělat?
Místo omluv řekni, abych ti vrátila Kang-hwa a So-u.
Tvou rodinu.
Proč se pořád omlouváš?
Takhle nemůžu nic udělat.
Protože cítím vděk.
Byla jsem vděčná
za všechno.
Proto jsem chtěla
jen potají vidět So-u
a tím to skončit.
Ty jsi chtěla jen vidět So-u?
Je to vůbec možné?
Nic víc nechceš?
Pro mě to je něco,
zač můžu být vděčná.
Bylo by lepší,
kdybys byla zlá.
Měla bych výmluvu...
a mohla udělat cokoli.
Přemýšlela jsem stejně.
- Min-džong. - Já tě...
opustím.
Třes v rukou není důvod,
proč nemůžeš operovat.
Dělala jsem, že to nevím,
protože jsem nechtěla...
žárlit na mrtvou ženu.
Ale ona už není mrtvá.
Ty jsi byl její rodina.
Ty
a So-u.
Nebyli jste moje rodina.
Chci...
od tebe odejít.
Promiň.
- Ju-ri. - Ano.
Mami.
Chceš se jít projít?
Ano, ráda.
Už se
otepluje.
Ano, rozkvetly i stromy.
Ano.
Musím se na ně podívat se svou dcerou.
Ju-ri.
Ano?
Nejsi zklamaná?
Z čeho?
Je to jen pět let,
ale nic už není tvoje.
Mám tebe.
Jsi moje a budeš napořád.
Měla jsem tě při narození, v životě i po smrti.
Vždycky jsi byla moje.
Ano.
A ty budeš napořád moje, že?
Neměly bychom započítat taky tátu a Jon-dži?
Co myslíš?
Kang-hwa byl velmi nemocný.
Hodně jsem se modlila,
aby se rychle znovu oženil.
Opravdu?
Nemodlila jsem se kvůli Kang-hwaovi nebo So-u.
Ale kvůli tobě.
Říkala jsem si, jak by ses cítila, kdybys to viděla,
a jak moc by tě to bolelo.
Dobře jsi udělala.
Opravdu to bylo správné?
Ano. Byla jsi skvělá.
Jsi jediná, kdo mi rozumí.
Neposedíme si tu chvíli?
Jistě, mami.
Vždycky sedávám na téhle lavičce.
A Kang-hwaova žena vždycky sedává na tamté.
Bylo to loni nebo před dvěma lety?
So-u si tady hrála.
Dělala jsem, že jdu okolo, a posadila se tu.
Spadneš. Dávej pozor.
So-u, chceš si pohrát na hřišti, než půjdeme domů?
Ano.
Od toho dne
si So-u vždycky hrávala na hřišti ve stejnou dobu.
Další den a pak další.
Nejdřív jsem si myslela, že je to náhoda.
Ale vždycky přišly, jen když jsem tu seděla.
A...
zůstaly tu tak dlouho, dokud jsem neodešla.
A potom jsem zjistila,
že ví,
kdo jsem.
Instinktivně věděla, kdo jsem.
Měla ses zeptat.
Někdy bývají vztahy lepší, když se nechají jen tak.
Nejlepší bylo tu hranici nepřekračovat.
Někdo, komu jsem byla vděčná.
Tak to bylo.
Takto jsem od ní nemohla chtít víc.
Dáš mi sklenici piva?
Dobře.
Neměla bych...
sem teď chodit, že?
Omlouvám se.
Promiň.
Proč se mi všichni...
omlouvají?
Proč je to všem líto?
Když se budete jen omlouvat,
co čekáte, že udělám?
Co mám dělat?
Kang-hwa si to rozmyslel.
Ano, musí zachránit Ju-ri.
Udělal bych totéž.
Myslím,
že to Min-džong neřekl.
Nijak by jí to nepomohlo.
Stejně by to nic nezměnilo.
Možná bude lepší, když na něj bude naštvaná.
Ano.
Bože, už nevím.
Vyděsilas mě. Proč jsi to bez varování hodila na stůl?
V poslední době jsi nějaký lekavý.
Hjon-džong.
To nic.
Jen mám problém. To je všechno.
Co tě trápí?
Přestali tě sledovat fanoušci?
To myslíš vážně?
Za co mě máš?
Procházím si něčím šíleným, co se mi nikdy předtím
nestalo.
Vědělas to?
Nevíš nic.
Co to s tebou je?
Pronásleduje mě duch.
Cože?
Pronásleduje mě duch. Bojím se.
Víš, jak strašně moc se bojím?
I teď
a tady v naší restauraci
nás možná sleduje. Bojím se.
Mám takový strach.
Dobře.
Udělám to pro něj.
Udělám.
Opravdu?
Když to udělám, necháte mě na pokoji?
Když to pro mě uděláte, přestanu vás pronásledovat. Dobře?
Copak neslyšíte? Nechám vás na pokoji.
Musíte slib dodržet.
Pokud ne, zavolám své tetě.
Moje teta...
Co se děje, dr. Kje?
- Jste tady sám. - Mám zavolat jí nebo strýčkovi?
Máma bude mít narozeniny.
Teta není vdaná, tak bych měl zavolat jí.
- Co je? - Prosím, pojďte dál.
Dobrý den.
Mami?
Dobrý den.
Jsem matka Kang Sang-bonga.
Chtěl jste se sejít.
Co se stalo?
Ano, to jsem chtěl.
No...
Podívejte se.
Co
je to?
To jsou zdravotní záznamy vašeho syna.
Myslím, že byste to měla vidět.
Cože?
V tom interview jste řekl, že nebyl nemocný.
Takže byl nemocný?
Ne.
Paní, můžete se na to nejdřív podívat?
KANG SANG-BONG
PŘI ROZHOVORU O JEHO RODINĚ SKLOPÍ HLAVU A ZMLKNE
PACIENT CHCE ZŘEJMĚ VYŘEŠIT PROBLÉMY S RODIČI
Co...
je to?
Jeho duševní stav předtím, než zemřel.
Je to pravda?
On mě neproklínal...
do posledního dechu?
To jsem si myslela.
Moje máma...
se obviňuje, že jsem se zabil kvůli ní.
Rodině jsem se přiznal, když jsem byl na vysoké.
Musel jsem sebrat hodně odvahy,
ale nic mi na to neřekli.
Nevěřili mi.
To nemůže být pravda. Ne.
Ne. Ne, můj synu.
To není pravda.
Můžeš o tom ještě popřemýšlet, prosím?
Hodně mě to tehdy zklamalo.
Jako by popírala mou existenci.
Jakmile jsem nastoupil do týmu, odstěhoval jsem se.
Nebral jsem jim telefon.
Nenavštěvoval jsem je.
- To jsem udělal. - Bože.
Přerušil jsem kontakt,
a tak jim ani potom nezavolal.
Když jsem se rozhodl to řešit,
bylo už pozdě.
Během sezení s tím doktorem
jsem se vlastně ptal,
jak to mám s rodinou vyřešit.
Proto jsem k němu šel.
Po sezení jsem sebral odvahu a šel navštívit rodinu.
Koupil jsem dárek mámě
- a taky jeden tátovi. - Prosím.
- Koupil jsem jim dárky. - Díky.
Na shledanou.
Ale ten večer jsem zemřel.
NEKONEČNÁ FRONTA NÁVŠTĚVNÍKŮ
Bylo příliš pozdě.
JSI NEJLEPŠÍ NA SVĚTĚ
Ale když jsem umřel,
máma si myslela, že jsem se zabil
kvůli tomu, co mi řekla.
PROMIŇ, SYNU
Neustále se obviňovala.
Tomu rozumím. Je to pochopitelné.
Zjistil jsem to až pak.
Když jsem se rodině přiznal,
máma nepopírala...
moji existenci.
Jen jí mě bylo líto.
Proto to řekla.
Byl to pro ni šok.
Uvědomil jsem si to moc pozdě.
Chtěl jsem...
mámě říct, že jsem jí to...
neměl za zlé.
PACIENT CHCE ZŘEJMĚ VYŘEŠIT PROBLÉMY S RODIČI
Paní.
On to neměl své rodině za zlé.
Právě naopak.
Opravdu?
Aha.
Promiň, mami.
Litoval jsem toho, ale bylo pozdě.
Co děláš?
Rozhlížím se.
Všechno tady je.
Co tím myslíš?
Můj život od puberty až do teď.
Ano. Bydlíme tady už déle než 20 let.
Když jsi odešla, mám přinesla všechny tvé věci
z Kang-hwaova domu sem.
Ano.
Ju-ri, nechceš zase začít dělat se sklem?
Získala jsi tolik cen a měla několik výstav.
A byl to tvůj sen.
Už to není můj sen.
Změnilo se to.
Zvažuješ novou kariéru? Jakou?
So-u.
Ju-ri, pojď ven!
Co ty tady? Přivedl jsi nám So-u?
Ne, přišel jsem pro Ju-ri.
Musíme někam jet.
S Ju-ri? Kam?
So-u.
Převlékni si. Musíme jít.
Kam?
Jen se se So-u trochu provětráme.
No...
Co to do Kang-hwaa vjelo?
Stalo se něco?
To se mu nepodobá.
Kam jedeme?
Cože?
Nejsem si jistý.
So-u, kam pojedeme? Kam chceš jet?
Do zábavního parku.
Vítejte. Lístek, prosím. Krásný den.
Váš lístek. Příjemnou zábavu.
Pozdrav medvěda.
Ahoj.
- Vypadáš jako princezna. - Princezna?
Chceš se podívat?
Dobře.
Ta-dá.
Vypadáš krásně, ne?
To je klaun. Víš, co je to klaun?
Ano.
Děkuji.
- So-u, řekni na shledanou. - Na shledanou.
Musela se venku unavit.
Ano.
Je tak roztomilá.
Víš co?
Ve spánku občas kroutí pusou.
Jako ty.
Taky ve spánku kroutíš pusou.
Máš pravdu.
To byl můj zlozvyk.
Byly chvíle,
jako je tahle,
kdy mi tě So-u
připomněla.
Jak So-u vyrůstala,
viděl jsem tu a tam kousek tebe.
Nedržel jsem tě.
Nemohl jsem si pomoct,
protože jsem zůstal na všechno sám.
Ale i kdybych
mohla vrátit čas,
zachránila bych ji.
Víte, kdo jsem, že?
Myslím, že jste si to domyslela.
Není snadné ukrýt, co cítíte.
Věděla jsem to.
Bylo to divné. Stalo se to.
Asi vám to řekl.
So-unina mámo.
Proč jste překvapená? Jste So-unina máma.
Stejně jako vy znáte So-u nejlépe,
znám nejlépe i já svou dceru.
Řeknu vám něco, co vím jistě.
To, čeho se bojíte,
se nestane.
Děkuji, že na mě myslíte.
To jsem vám moc chtěla říct.
So-u, bavila ses dnes dobře?
Ano.
Taky jsem si to užila.
Děkuji, že sis se mnou hrála.
Děkuji.
Mami!
- So-u. - So-u.
Omlouvám se.
So-u.
Bože můj.
Paní Mi-dongová si odrovná kolena.
Od rána se jen modlí a ještě se ani nenapila.
Co se děje?
To kvůli Ju-ri.
Rozhodla se zjistit, proč byla Ju-ri jediná,
kterou poslali zpět na zem.
Ju-ri.
Musíš taky přestat pracovat ve školce.
Nejdřív se staň pro So-u mámou
a pak všechno srovnáme.
V nemocnici jsem řekl, že si beru pár dní volna.
Od zítřka budeme se So-u.
Nech toho, Kang-hwa.
Už jsi udělal dost.
To stačí.
Cože?
Nechci
svoje místo zpět.
Já nemůžu.
Co myslíš tím, že nemůžeš?
Nikdy jsem nikoho
nemilovala víc než sebe.
Poprvé mám někoho,
kdo má pro mě větší cenu než můj život.
Svou dceru.
Naši So-u.
Co je s ní? Co s tím má společného?
Když budu žít,
So-u bude vídat duchy
po celý život.
Ty...
Řeklas, že je neuvidí.
Že je brzo přestane vídat.
Chci žít.
Chci žít, paní Mi-dongová.
Říkala jsem si, kdy to vyklopíte.
Držela jste se dlouho.
Žijte. Můžete žít.
Ale když nepůjdete nahoru,
nemůžu splnit svůj slib, že vaše dcera přestane vídat duchy.
O čem to mluvíte?
Pokud budete žít,
bude duchy vídat celý život.
Cože?
Vaše tělo už nepatří do tohoto světa.
Teď nejste člověk ani duch.
Počkejte.
To tedy znamená,
že je viděla kvůli mně?
Zjistila jsem to nedávno.
Tomu nevěřím.
Proč mě tedy oživili?
Za trest. Proč jsem se měla vrátit na své místo?
Nemůžu dopustit, aby vídala duchy,
abych já mohla žít.
Bože.
Co je to za nesmysl?
Myslela jsem, že je přestane vídat,
ale není to tak.
Dokud budu tady,
bude je vídat.
Do konce života.
Já jsem to začala
a já to taky musím skončit.
Chtěla jsem,
aby So-u snila o čemkoli.
Aby se stala, čím bude chtít, a dělala, co bude chtít.
Nemůžu dopustit,
aby vídala duchy, abych já mohla žít.
Počkej.
Možná bychom to mohli napravit.
Mohl by existovat způsob, Ju-ri.
Když se So-u narodila,
měl můj zítřek vždycky smysl.
„Začne zítra chodit?
Začne zítra běhat?
O kolik do zítřka vyroste?“
Nemůžu jí takto
zničit zítřek.
Nemůžu dopustit, aby se So-u bála a trápila kvůli mně.
Jak bych s tím mohla žít?
Je jí jen
šest let.
Moje dcerka.
Můj bože.
PŘÁNÍ
CHCI JEŠTĚ JEDNOU VIDĚT SVOJI DCERU. ČON UN-SUK
Bože. O nic nejde, mami. To mě nezabije.
Dobře, rychle to udělám a půjdu rovnou domů.
Dobře.
Jol-mu, půjdeme rovnou domů?
Co říkáš?
- Co se děje? - Pane.
- Srazili ho. - Jste v pořádku?
Zavolejte záchranku!
Co se stalo? Bože můj.
Kdyby se tvůj život nezastavil,
jaký zítřek by nás čekal?
Bože, So-u. Dej mi chvilku. Hned to bude.
Tatínek už jde. Dobře to protřepej. Rychle.
Dobře, So-u. Už se to nese.
Musí mít hlad. Ubožátko.
So-u, už je dobře. Neplač.
Čcho Kang-hwa! Kde jsi?
Dobře, už jdu!
Pláče. Pospěš si.
So-u, tatínek je tady.
- Tatínek už jde. - Nic se neděje.
Pojď sem. Proč jsi tak smutná?
Pojď sem.
Podívej na to.
Začíná chodit.
- Pojď sem. - Do toho!
- Zvládla jsi to! - Musí být geniální.
So-u!
Poletíme do Číny.
Poletíme do Států.
Je to legrace? Ano?
Poletíme do Japonska.
- Tati, jsi v pořádku? - Rozhodně.
Ať včera nebo dnes,
můj zítřek
jsi vždycky byla ty.